Vive la république!
Kommer mamma att dö?
Då blir du kung.
Du får en krona och alla niger.
–Varför måste jag? –Det är bara så.
–Du är ju äldre. –Du är pojke.
–Mamma är inte det. –Vet du ingenting?
Det heter förstfödslorätt, Bertie.
En flicka blir drottning i brist på annat.
Vad gör ni uppe? Kom nu!
Backa tillbaka!
Det går inte fortare med skrik.
Är vi säkra?
Gå. Jag tar hand om Victoria.
Gå!
Gode Gud, låt inte mamma dö.
Jag vill ha vakter runt hela palatset. Överallt. Förstått?
–Ja, ers höghet. –Bra.
En av dem var i en... Hur säger man? En gunga.
En gunga! Det är ju strålande! Inte sant, Alfred?
Mon cher, kom och gör oss sällskap!
Sir, kungen var säkrare här.
Hasardspel? Just nu?
Livet handlar om tur. Jag förlorar kanske här med.
–Sir, jag tror att tiden är inne. –Tack.
Vad gör du här?
Som medlem i riksrådet ska jag närvara vid kungliga födslar–
–för att intyga äktheten.
Varför spelar du då kort med Louis Philippe? Du vet vad prinsen tycker.
Vilken hovdam du har blivit, min kära.
Monmouth.
–Albert! –Kom in. Kom.
Pöbeln är skingrad.
Upploppen kan inte fortsätta!
Vår rörelse får bara framgång om vi har stöd av respektabelt folk.
Vi måste följa lagen.
Tror ni verkligen att underskrifter får premiärministern att säga:
"Kom in. Varsågoda. Allmän rösträtt är en strålande idé."
En revolution utan tänder biter inte.
–Vad var det? –Inte den blicken.
Jag vill bli en fri man värdig en kvinna som ni.
Hej.
Jag ber om ursäkt, era majestäter. Jag kunde inte bromsa dem längre.
Den här är ganska söt för att vara spädbarn. Sötare än den förra.
Jag är glad att du inte är död, mamma.
Kära mamma och pappa, vi har kommit för att välkomna vår nya lillasyster.
Hur mår min...lilla systerdotter?
En sådan blomma...
Jag undrar vad de ger dig för namn, lilla flicka.
Vi ska döpa henne efter någon.
Någon som har en mycket speciell plats i den här familjen.
Alberts mor.
Låt oss presentera prinsessan Louise.
–Vad var det? –Barnet har kommit.
Ännu en kunglig mun att mätta när barn svälter!
Hertig, är det här nödvändigt? Drottningen är svag efter pärsen.
Sir, jag försäkrar er om att jag inte hade varit här om det inte krävts.
Premiärministern och Palmerston är också på väg.
Låt mig gratulera å er regerings vägnar och be om ursäkt.
Våra underrättelser gör gällande att hundratusentals chartister–
–ska försöka överlämna sitt så kallade upprop vilken dag som helst.
Om den samlingen skulle spåra ur...
De måste stoppas söder om floden.
Det har redan varit upplopp. Jag kan inte ge några garantier.
Chartismen är ju en fredlig rörelse.
–Som kastar stenar genom fönstren? –Det var mot franske kungen.
Hertigen vill ha trupper på broarna.
Kavalleri och artilleri visar att vi menar allvar.
Det borde inte ha gått så här långt. Vi har svikit de här människorna.
Har vi tillåtelse att mobilisera?
–Jag tror inte att det är nödvändigt. –Älskling...
Det är enda försvaret av parlamentet och palatset.
Ni förstår kanske inte vad chartisterna planerar.
Lord Palmerston, jag har talat med en chartist.
–Kan ni säga detsamma? –Ett samtal gör en inte till expert.
Tänk på att ni talar till drottningen.
Jag ber om ursäkt. Jag lät min oro ta överhanden.
Ni måste ge order om att mobilisera trupperna, ers höghet.
Skicka soldater mot en fredlig rörelse tycks dåraktigt.
Jag kan inte tolerera det. Jag skriver inte under ordern.
Sätt fart!
Backa undan, allesammans!
Vad har ni för rätt att storma in?!
–Visste du något om gevären? –Som irländare?
Patrick Fitzgerald, det är landsförräderi.
Släpp honom!
Jag trodde aldrig att jag skulle träffa en kvinna som du.
Vi äger ett hotell.
Har du gjort det utan att säga något till mig?
Ägaren är livrädd för chartisterna och gick med på lägre pris.
Du kunde väl ha frågat mig först?
Och vad hade du sagt då?
"Drottningen behöver mig. Jag kan inte överge henne nu."
Specialtillstånd.
–Du vet att jag måste säga upp mig. –Ja, jag vill börja ett riktigt liv.
Imorgon kl. 15, Saint Bride's.
Jag kommer att vara där.
Drottningen tar bara emot premiärministern.
Bannlyst från Edens lustgård.
Eller kanske inte.
–Gevär? –Nog för ett helt regemente.
Det här är ingen fredlig protest.
Det finns tyvärr inget val.
Om chartisterna tänker protestera måste vi ha trupper på gatorna.
Ja.
–Viktigpetter. –Ni smickrar mig, ers höghet.
–Talar ni tyska? –Och franska och italienska.
Jag vill veta vem jag har att göra med.
Ibland måste jag påminna mig om att ni är utrikesminister.
Vad är diplomati om inte en balansgång, premiärminister?
Kvadratroten ur hypotenusan är summan av kateterna i kvadrat.
Du är ett underbarn.
Pappa kallar mig filosofprinsessan.
Självklart, ni engelsmän var de första att göra sig av med kungen.
Vad hände honom?
De högg huvudet av honom.
Men med en yxa.
Hugger de huvudet av dig, mamma?
Kung Louis säger att de gör det vid revolution.
Madame La Guillotine hugger av huvud och håller upp dem i håret.
Hans majestät hade ett färgstarkt språk.
Vicky och Bertie, kom hit. Kom hit.
Tror ni att jag låter någon göra mamma illa?
–Eller någon av oss? –Nej.
–Men har du ett svärd, pappa? –Bertie!
Victoria, det är för snart. Du behöver vila.
Kom hit.
Ni skrämde mina barn!
Jag gav dem en lektion i fransk historia.
Vi bjöd in er mot våra ministrars råd och ni återgäldar det så här?
Era barn ska veta att livet är osäkert även här i England.
Inget kommer att hända mina barn.
Jag hoppas att ni har rätt.
Er närvaro här...
...är en provokation.
Då ska jag inte stanna för länge.
Jag har ingenstans att ta vägen, men det spelar förstås ingen roll.
Hon är lik prinsen, ers höghet.
Sömmerskan, chartisten...
–Abigail? –Abigail.
Abigail sa att chartisterna älskade sin drottning.
Hon hade fel.
Och nu behöver jag soldater för att försvara mig mot mitt eget folk.
När jag var liten...
...lovade jag mig själv att inte bara vara en drottning–
–utan en storslagen drottning–
–vars regenttid skulle bli hågkommen som ett storartad.
Nu hyllar de endast lord Palmerston. Han tänker ju bara på sig själv.
Folk i London hyllar alla som ger dem gratis öl.
Förlåt mig, ers höghet. En drottning behöver inte köpa sig stöd.
Men jag vill att de ska älska mig.
Jag vill att de älskar mig.
Vad är meningen annars?
Tack.
Vad gör de med Patrick, mr O'Connor?
Om han befinns skyldig till landsförräderi...hänger de honom.
Han sa att han inte hade med gevären att göra.
Varifrån skulle han få pengar till 500 gevär?
–Är Patrick oskyldig? –Jag vet inte.
Men jag vet att regeringen är rädd för folkets makt.
Ptro!
Undan med hingsten!
Bråk framför oss, sir.
–Gentlemän! Sluta upp! –Palmerston!
Kan jag stå till tjänst?
Drick.
–Tack. –Är ni oskadd?
Min bahytt är nog det enda. Och min stolthet förstås, lord Palmerston.
Inget slår att hjälpa hertiginnor i nöd.
–Har det varit så många? –Ingen...charmantare än er.
Ingen dålig samling.
De är till min son. Han saknar mig.
Vem kan klandra honom?
Det är för farligt att åka någonstans idag och jag vill skydda er.
Sätt fart!
Är det här nödvändigt, hertig?
Soldater står på broarna, men om chartisterna tar sig över–
–måste vi vara redo att visa att vi inte tolererar revolt.
Ja, men chartisterna måste få veta att deras sak inte är hopplös.
För det behöver de en rova.
Det blev fel. De behöver en morot likaväl som en piska.
Kanske, men min prioritet är att skydda drottningen.
På den punkten är vi överens.
Så snart hon kan resa åker vi till Osborne.
Och jag hoppas att den där franska gentlemannen...
...också lämnar London.
Där är vi också överens.
Han stannar inte en natt till på palatset.
Han var mycket vänlig och när folk såg honom ville de hjälpa till.
Jag förstår.
–Säg åt honom att komma. –Ja, ers höghet.
–Men jag trodde... –Nej, jag tycker inte om honom.
Men det...
Feo, du kan inte förväntas förstå. Du har aldrig varit i min situation.
Sant, men jag vet hur det är att vara hotad och omgiven av fiender.
Langenburg är inte precis England.
Hur kan du veta det?
Vems fel är det?
Du gav dig av. Du kom inte ens på mitt bröllop.
–Jag hade kanske inte råd. –Om du frågat...
Tigga pengar av min lillasyster?
Nej, du kan inte förväntas förstå. Du har aldrig varit i min situation.
Ursäkta mitt yttre, ers majestät. Lord Alfred sa att det brådskade.
Lord Palmerston, jag förstår att ni har många anhängare.
Folk vet nog vad jag står för, ers höghet.
Gevären som hittades...
Tror ni att de skulle riktas mot mig?
Jag tror att det är möjligt. Vi vidtar därför åtgärder.
Är jag så impopulär?
Min svåger, lord Melbourne–
–brukade säga att brittisk allmänhet inte var känd för sin logik.
Lord M?
Han sa även att det var en ära att vara er premiärminister.
Hade han rått mig att skriva under ordern?
Skicka soldater mot mitt eget folk?
Han hade nog sagt att er säkerhet är viktigare än er popularitet.
Ju tidigare ni och er familj är i skydd, desto bättre.
Feo.
Jag bör återvända till Langenburg.
Resa? Nu? Varför då?
Jag hoppades vara till någon nytta, men kan inte stanna oönskad.
Jag är inte säker på att Victoria vet exakt vad hon vill.
Hon blir ofta labil efter att ha förlöst.
Ni stannar.
–Var är hon? –I trädgården med lord Palmerston.
Palmerston? Konstigt.
Älskling?
Mår du bra?
Gjorde lord "Pilgerstein" dig upprörd?
Jag tänker på dagen för min tronbestigning.
Alla de där gamla männen som såg ner på mig och fnyste...
...som om allt var ett förfärligt misstag.
Men så gick jag ut på balkongen.
Jag hörde det. Jag hörde ljudet av mitt folk.
Jublet.
Då förstod jag vad det innebar att vara drottning.
Den har funnits där som bastonen som förankrar allt sorl runt mig.
Den är borta.
–Albert, den är...borta. –Nej, nej.
Du är trött.
–Victoria, du ser inte klart. –Gevären var för att döda mig.
–Därför reser vi till Osborne... –Nej, Albert. De kallar mig feg då.
Det enda viktiga är att du och barnen är i säkerhet.
Jag vet att jag är självisk, men för mig är du tonen...
...som förankrar mig på jorden.
Och jag gör allt för att skydda dig.
Ni var långt borta, min kära.
Förlåt att jag stör, men jag vill ta farväl.
–Ångrar ni att ni lämnade Frankrike? –Självklart.
Frankrike är det enda civiliserade landet.
Men jag lever hellre bland vildar än möter giljotinen.
Vi reser till Osborne i morgon bitti.
Och ni tror att ni blir som mig då?
Feg?
Lyssna på mig. Livet är viktigare än en krona.
Vart åker ni?
Durrant's Hotel.
–Det är välinrättat, har jag hört. –Nej, det duger inte.
Jag ber morbror Leopold låna ut Claremont.
Det är utanför London och passar en kung.
Kom ihåg att ni har er familj.
Albert säger att du funderar på att ge dig av.
Ja...jag tror att det är bäst.
Du är... Du har ingen plats för mig.
Jag var ovänlig tidigare.
Jag vill bara hjälpa dig.
Du ska veta att du alltid kan lita på mig fullständigt.
Jag tror att jag är ovan vid att ha en syster.
–Men jag vill inte att du ger dig av. –Å, Drina!
Du anar inte hur glad jag blir.
Då är det avgjort. Du följer med till Osborne imorgon.
Jag måste ordna för min son medan jag är på Osborne.
Men det är inte säkert på gatorna. Du måste ha eskort.
Joseph, se till att hertiginnan kommer hem.
Ja, självklart talar de engelska på Isle of Wight.
Jag tar med min stjärnatlas. Då kan vi titta på stjärnorna tillsammans.
–Den där är min! –Bertie!
–Be din syster om ursäkt. –Förlåt.
Han är som dig i den åldern.
På Osborne får vi lära dig att uppföra dig som en blivande kung.
Bertie vill inte bli kung. Han har rätt i att jag skulle bli bättre.
Ursäkta, håller ni mr Patrick Fitzgerald?
Det finns ingen här med det namnet. Gå nu.
Patrick! Vad gör du här? Jag har letat överallt.
Jag trodde...
Jag är kommissarie Daubeny. Vi har aldrig någonsin träffats.
Vad pratar du om?
–Men ditt finger... –Jag har mist det.
Det var uppmärksamt av er. Nu får ni ursäkta mig.
Åk inte bort, mamma. Jag avskyr när du är borta.
Och jag avskyr att lämna dig, men jag lovar att skriva varje dag.
Men jag är dålig på att läsa.
Ers nåd...ni glömde de här i vagnen. De kan komma väl till pass.
Ja. – Titta, William. En present.
Nu har jag till ett riktigt slag.
Hertiginna...
In undra på att vår son halkar efter när du skämmer bort honom med lek.
–Vi tog bara farväl. –Åk inte bort, mamma.
Sluta gnälla. Gå till ditt rum.
Det är bra att du åker till Osborne.
Livsmedelshandlare klemar kanske med sina söner–
–men William blir hertig en dag.
Kör fram hertiginnans vagn.
Jag vill inte bli kung, mamma.
Jag vet det, älskling. Kom hit.
Vet du vad ödet är?
Det är att det finns saker i livet som man måste göra.
Och mitt öde liksom ditt är... att styra det här landet.
Tänk på det som en liten eld i dig.
Inget kan släcka den, Bertie.
Vicky är bättre på att räkna.
Det spelar ingen roll. Moster Feo är bättre än mig på allt.
Men det är ditt öde att bli kung.
Jag tror att du blir en lysande.
Jag är här och tog med någon som överlämnar mig.
–Låt mig inte i föreningen... –Tack, Brodie.
Jag, Nancy, tager dig Charles...
Jag, Nancy, tager dig Charles till min äkta make–
–att äga och besitta hädanefter...
Med den här ringen äktar jag dig, med min kropp älskar jag dig...
I glädje och sorg, i sjukdom och hälsa–
–att älska, vara trogen och lyda tills döden skiljer oss åt.
I Guds närvaro har Charles och Nancy givit sitt samtycke–
–och avgett äktenskapslöftena.
Jag förklarar dem därmed man och hustru.
Jag måste tala med drottningen nu.
Varför skulle hon vilja ta emot dig?
Där jag kommer ifrån talar vi klarspråk. Det gäller liv och död.
En polisman? Varför skulle någon göra något sådant?
–För att få det att likna revolution. –Är det inte det?
Vi vill bara uppnå punkterna.
Men med soldater och kanoner på broarna tror folk att det är krig.
–Chartisterna var ju inte våldsamma. –Vi flyr inte!
–Man talar inte så till drottningen. –Det är i sin ordning.
–Ni ville nog inte vara ohövlig. –Nej, ers höghet.
Jag vet att ni vill ert folks bästa, ers höghet.
Alltid nya skäl.
Och om hon har rätt, Albert? Om någon annan placerade gevären där?
Victoria, jag vet att det plågar dig. Men varför skulle någon göra det?
Om man vill misskreditera...
Titta på fakta. Vi har en sömmerskas berättelse och vi har gevär.
Vi måste acceptera sanningen hur otrevlig den än är.
Vive la république!
Mannar placeras på alla broar!
Vi kan inte låta busarna komma nära parlamentet eller palatset!
Framtiden för det här landet... vilar i era händer!
Hurra! Hurra! Hurra!
EN MAN, EN RÖST
Ni kommer att åka i riktning från chartisterna.
Premiär– och utrikesministern gör oss sällskap till bron.
När ni har åkt över Waterloo Bridge ser vi till att ingen kommer över.
Mina trupper har sina order. Chartisterna kommer inte över.
Waterloo Bridge.
Jag hoppas att det är ett gott omen.
Varför så många soldater?
–Ur vägen! –Släpp mig!
Stanna vagnen. Albert, stanna den. Stanna!
Jag måste ut.
Jag har ändrat mig, hertig.
En kvinnas privilegium, ers höghet.
–Chartisterna måste få överlämna det. –Jag anser det vara oklokt.
–De nöjer sig inte med det. –Det vet vi inte.
Det vet vi, ers höghet. – Hur många gevär hittades? 400? 500?
Jag förmodar att gevär är dyra.
Då undrar jag hur arbetare hade råd med så många?
Jag finner det inte osannolikt att gevären placerades där...
...av intressen... som ville smutskasta chartisterna.
Namnlistan måste få överlämnas.
Som ni vill, ers höghet.
Hur tusan fick hon reda på det?
Du är kanske inte den enda som har hand med folket, Henry.
Ta sikte!
Gör klart att avfyra!
Sergeant!
Låt dem passera.
Kompani! Sänk vapnen!
Kompani! Utgå!
–Jag vill se mr Penges reaktion. –Inte ett ord.
Ingen får veta det förrän drottningen är i säkerhet.
Smekmånad på Isle of Wight!
–Titta, Vicky! –Jag kommer, Bertie!
Kom, jag vill visa dig något.
Vad är det?
Det är hjälten Herakles–
–som hölls som slav av drottning Omfale.
Så i stället för att döda lejon hjälper han henne spinna.
Jag köpte den för att kunna ligga i badet och tänka på dig.
Men Osborne är ditt kungadöme, Albert.
Ursäkta att jag stör. Det här kom.
Det är från hertigen.
Chartisterna överlämnade namnlistan...
...utan incidenter.
Då hade du rätt, älskling. Engelsmännen är inte revolutionärer.
Jag borde ha varit där, Albert!
Ursäkta mig.
Jag borde ha varit där!
Hon mår snart bättre.
Jag hoppas det.
Vi kan ta hand om henne tillsammans.
Text: Hans Sjölund www.sdimedia.com